Prevod majetku spoločníka na obchodnú spoločnosť v českom obchodnom práve
JUDr. Dušan Čurila, Ph.D.

Limity prevodu majetku spoločníka na obchodnú spoločnosť upravuje v Slovenskej republike § 59a Obchodného zákonníka. Podľa podobného českého ustanovenia - § 196a ods. 3 zákona č. 513/1991 Sb., Obchodní zákoník, v znení neskorších predpisov (ďalej len „český Obchodní zákoník“), ktoré bolo účinné v Českej republike do 01.01.2014 platlo, že: „Jestliže společnost nebo jí ovládaná osoba nabývá majetek od zakladatele, akcionáře nebo od osoby jednající s ním ve shodě anebo jiné osoby uvedené v odstavci 1 nebo od osoby jí ovládané anebo od osoby, se kterou tvoří koncern za protihodnotu ve výši alespoň jedné desetiny upsaného základního kapitálu ke dni nabytí nebo na ně úplatně převádí majetek této hodnoty, musí být hodnota tohoto majetku stanovena na základě posudku znalce jmenovaného soudem. Pro jmenování a odměňování znalce platí ustanovení § 59 odst. 3. Jestliže k nabytí dochází do 3 let od vzniku společnosti, musí je schválit valná hromada.“ 
Je možné zreteľne vidieť, že táto česká právna úprava bola v mnohých smeroch omnoho prísnejšia než úprava slovenská. Príkladom môže byť povinnosť ustanoviť znalca súdom, čo nesmierne predlžovalo a zbytočne komplikovalo celý proces prevodu majetku na spoločnosť. Druhým významným rozdielom oproti slovenskej právnej úprave bolo v tomto smere to, že povinnosť vyhotovovania znaleckého posudku sa za splnenia daných podmienok nevzťahovala len na prípady nadobúdania majetku spoločnosťou, ale aj na odplatné prevody druhým smerom - teda zo spoločnosti na spoločníka a iné povinné osoby. Česká právna úprava teda išla vysoko nad rámec smernice a postihovala omnoho viac prípadov. Okrem spomínaných právnych ustanovení českého Obchodního zákoníka bola veľmi zaujímavá aj ich  interpretácia zo strany českých súdov. Konštantná česká judikatúra po dlhé obdobie tvrdila, že ak bola pri prevodoch majetku, ktoré podliehajú daným právnym pravidlám, porušená povinnosť určiť cenu majetku znaleckým posudkom, je predmetná zmluva absolútne neplatná pre rozpor so zákonom. Na margo neskôr urobeného znaleckého posudku sa Najvyšší súd Českej republiky (ďalej aj „NS ČR“) vyjadril, že: „dodatečně vyhotovený znalecký posudek nemůže na neplatnosti právního úkonu, kterým byla realizována majetková dispozice předvídaná hypotézou ustanovení § 196a odst. 3 obch. zák., ničeho změnit (bez ohledu na to, nakolik se ve znaleckém posudku stanovená hodnota převáděného majetku přiblíží kupní ceně). Není tedy ani důvodu, aby pro takové ocenění byl poté, co k právnímu úkonu došlo, jmenován soudem znalec podle ustanovení § 59 odst. 3 obch. zák.“  [1] V roku 2012 došlo k prelomeniu doterajšej konštantnej judikatúry NS ČR. Stalo sa to v rozsudku Veľkého senátu občianskoprávneho a obchodného kolégia NS ČR, v ktorom bolo na margo účelu vtedajšej zákonnej úpravy tohto inštitútu konštatované, že: „... slouží i k ochraně společnosti před zneužitím postavení jejích orgánů, společníků a dalších osob oprávněných společnost zavazovat či vykonávajících ve společnosti určitý vliv. Navazujícím účelem pak je i zajištění ochrany třetích osob, zejména věřitelů společnosti. .... k dosažení tohoto účelu slouží zejména požadavek, podle něhož lze zmíněné majetkové dispozice provádět pouze za cenu určenou posudkem znalce. Zákon tím sleduje, aby cena převáděného majetku nebyla závislá jen na „vůli smluvních stran“ (jež může být deformována právě postavením osoby, se kterou společnost příslušnou smlouvu uzavírá), nýbrž aby byla stanovena způsobem, jenž v dostatečné míře zaručuje, že bude odpovídat jeho reálné hodnotě.“ [2] V tomto rozhodnutí však NS ČR pripustil, že aj zmluvne dohodnutá cena, ktorá zodpovedá tržnej cene (v danom mieste a čase obvyklej), avšak nebola určená posudkom znalca, rešpektuje účel tohto ustanovenia a táto zmluva sa preto nemá považovať za absolútne neplatnú: „Jinými slovy předpokladem pro závěr o neplatnosti smlouvy o převodu majetku podléhající ustanovení § 196a odst. 3 obch. zák. není pouze nedodržení požadavku, aby hodnota převáděného majetku byla stanovena na základě posudku znalce jmenovaného soudem, ale (současně) i zjištění, že cena sjednaná ve smlouvě je pro společnost méně výhodná než cena v daném místě a čase obvyklá.“  [3] Podľa tohto rozsudku bolo totiž cieľom tejto úpravy eliminovanie možného konfliktu medzi záujmami spoločnosti a záujmami dotknutých osôb z dôvodu, aby spoločnosť nebola poškodená.  
Aktuálne účinná právna úprava danej problematiky v Českej republike
V novom českom obchodnoprávnom kódexe, účinnom od 1. januára 2014 – v zákone č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (ďalej len „zákon o obchodních korporacích“), bolo pravidlo zakotvené v niekdajšom § 196a ods. 3 českého Obchodního zákoníka výrazne transformované do novej podoby. Podľa § 255 zákona o obchodních korporacích totiž platí, že:
„(1) Pokud společnost nabývá od zakladatele nebo akcionáře v průběhu 2 let po svém vzniku majetek za úplatu převyšující 10 % svého upsaného základního kapitálu, musí být
a) úplata stanovena tak, aby nepřesahovala hodnotu nabývaného majetku stanovenou posudkem znalce; ustanovení § 251 a § 468 až 473 se použijí obdobně, a
b) nabytí, včetně výše úplaty, schváleno valnou hromadou.
(2) Odstavec 1 se nevztahuje na nabytí majetku
a) v rámci běžného obchodního styku,
b) z podnětu nebo pod dozorem nebo dohledem státního orgánu, nebo
c) na evropském regulovaném trhu.
(3) Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně, došlo-li v důsledku přeměny ke změně právní formy na akciovou společnost; lhůta podle odstavce 1 běží ode dne účinnosti přeměny.
(4) Nebude-li úplata stanovena podle odstavce 1, platí, že členové představenstva, kteří pro nabytí majetku hlasovali, nejednali s péčí řádného hospodáře a zakladatel nebo akcionář vrátí společnosti částku převyšující cenu stanovenou posudkem znalce.“   
Z vyššie uvedeného vyplýva, že český zákonodarca v mnohých smeroch zjednodušil právnu úpravu tohto inštitútu oproti jeho právnej úprave účinnej pred rokom 2014. V prvom rade odpadla zbytočná byrokratická podmienka súdneho menovania znalca. Záber celého inštitútu bol zredukovaný tým, že jednak odpadla podmienka obojsmernosti prevodu majetku (teda zákonodarca neprevzal pravidlo, podľa ktorého sa musí dať vyhotoviť znalecký posudok aj v prípade prevodu majetku zo spoločnosti na dotknutú osobu) a súčasne tak, že sa dané povinnosti už nevzťahujú na spoločnosť s ručením obmedzeným, ale len na akciovú spoločnosť (teda identicky ako v smernici). Do tretice odpadol aj tretí obmedzujúci faktor, ktorým bol okruh dotknutých osôb. Z celej plejády týchto subjektov tak zostali dotknutými len zakladatelia a akcionári spoločnosti. Najpozitívnejšie hodnotím zmenenú časovú pôsobnosť tohto celého pravidla. Táto zmena totiž podľa mňa dôkladne sleduje už raz spomínaný účel smernice a preto český zákonodarca ustanovil, že povinnosť zhotovenia znaleckého posudku za splnenia ostatných podmienok sa vzťahuje len počas 2 rokov od vzniku akciovej spoločnosti. V prípade, že sa pri prevode majetku nevyhotoví znalecký posudok, aj keď zo zákona bola takáto povinnosť, nebude sa jednať o absolútnu neplatnosť tohto právneho úkonu, ale akcionár alebo zakladateľ bude povinný vrátiť akciovej spoločnosti sumu, ktorá prevyšuje cenu určenú ex post urobeným znaleckým posudkom. Členovia predstavenstva, ktorí hlasovali za takýto nadhodnotený prevod majetku, budú bezpochyby niesť zodpovednosť za porušenie „starostlivosti riadneho hospodára.“ Z citovaného znenia tejto novej právnej úpravy tiež vyplýva, že problémom bude len také určenie ceny, ktoré nadhodnocuje daný majetok. V prípade, že dôjde k prevodu majetku na spoločnosť za podhodnotenú cenu, logicky tým spoločnosť nemôže byť poškodená, ale môže tým len získať. Takýto postup bude teda hodnotený s veľkou pravdepodobnosťou ako právne bezproblémový.        

[1] Uznesenie NS ČR zo dňa 10.09.2008, sp. zn. 29 Cdo 3300/2008.
[2] Rozsudok Veľkého senátu občianskoprávneho a obchodného kolégia NS ČR zo dňa 08.02.2012, sp. zn. 31 Cdo 3986/2009. 
[3] Rozsudok Veľkého senátu občianskoprávneho a obchodného kolégia NS ČR zo dňa 08.02.2012, sp. zn. 31 Cdo 3986/2009.